- Du godeste. - Er alt væk?
- Jeg tør ikke se efter. - Jeg vil vide det.
- Slap af. - Vi kunne være blevet dræbt. Kandinsky!
Det er væk. Ring til politiet.
Der er det.
- Det victorianske blækhus. - Hvordan kan du tænke på ting?
- Vi kunne være blevet myrdet. - Sølvjaguaren.
Hvorfor?
- Fået halsen skåret over. - Der er Degas-maleriet.
Går glad i seng og derpå myrdet. Var vi vågnet?
Vi er i live.
Hunden.
- Du godeste! - Hvad er der?
Vi skal til bryllup.
Det er jeg ikke i humør til. Det er dine venner.
Det er jeg ikke enig i... Hallo?
Man råber ikke ”hallo” medmindre...
- Vi ville vide, hvis der var nogen. - Det gjorde vi ikke i nat.
Lad være med at tage den.
Bruden eller brudgommens side?
Det er lige meget. Jeg kan ikke huske, hvordan vi mødte dem. Hvorfor er vi her?
Lad os ikke lave en scene.
Verdens mest skræmmende ord:
- ”Nu ligger jeg mig til at sove... ” - ”Jeg beder Herren vogte over mig.”
Men den værste del... ”Hvis jeg skulle dø, inden jeg vågner... ”
- ”Jeg beder Herren tage min sjæl.” - Er I okay?
Vi blev næsten myrdet. Det var skrækkeligt.
- Sagde du myrdet? - For nogle få timer siden.
- Men her er vi. - Vi vil ikke gå glip af det.
Må det blive et lykkeligt ægteskab.
Kaos, kontrol. Vælg selv?
- Må jeg bede om en gin og tonic. - Fortæl dem det.
Vi havde en vidunderlig aften.
En ven, vi ikke havde set i årevis, kom til middag.
- Geoffrey Miller. Fra Sydafrika. - Du lyder så opblæst.
Vær ikke så tåbelig.
- Whisky, tak. - Noget stort.
Geoffrey var i New York på forretning, og bad os invitere på middag.
Lyt.
Hvad er der i vejen?
Tænk, at New York kan være så stille.
Nu, hvor børnene er bortrejst, er her blevet stille.
Geoffrey er stenrig. Guldminer.
- 70000 arbejdere per mine. - Men han mangler kontanter.
- Hans regering lader ikke folket... - De hvide.
... udføre penge. Det er som at tage imod et krigsbarn.
Han var et lyn fra en klar himmel. Jeg skulle afslutte en handel og manglede...
- To millioner. - Beløbet er overflødigt.
Jeg hader det, når du siger ”overflødigt”.
Han havde brug for to millioner. Vi havde ikke set Geoffrey længe.
Skønt han ikke kan byde på middag, kan han let have to millioner.
Det er det forfærdelige ved rige venner.
Lad os se det i øjnene, pengene er i vejen.
Man drukner, og han laver redningsbåde.
Men redningsbåden er et ømtåleligt emne.
Vi ville ikke have, han skulle tro, at vi kun holdt af ham på grund af båden.
Vi fedtede ikke. Vi kan godt lide Geoffrey.
- Burde vi ikke? - Ikke for alt i verden.
Det var næppe en munter aften.
Men da Geoffrey bad os invitere på middag,
ændrede han vores skæbne. Hvem vil gå til bankerne?
- Hvorfor bliver du i Sydafrika? - For at uddanne de sorte arbejdere.
Vi ved, det er lykkedes, når de dræber os.
- Planlægger jeres tilintetgørelse. - Sætter livet på spil.
Gid, I ville komme på besøg.
Vi ville sidde i dit pragtfulde hus,
planlægge at besøge townships for at se de allerfattigste.
”Er du sikker Pa, det er de fattigste? Vi har jo rejst så langt.”
”Vi vil se apartheids rigtige ofre. Vi vil chokeres.”
Det er ikke rigtigt at sidde her og tale om revolution.
Pépé le Moko sad på små, skumle caféer.
La Pasionaria. Vi bygger barrikader i Sydafrika og synger.
- Og folket vil følge efter. - Hvad er det for en sang?
Det er vores rolle i historien. Vi ofrer os.
Det er din rolle, ikke vores. ”The Fantasticks.”
En rolle i historien - at man kan sige det så let.
At lede folket. Som Lech Walesa og de strejkende værftsarbejdere.
Som Gorbatjov, der ansporede de strejkende arbejdere.
Apropos ”strejkende arbejdere”.
Jeg forestiller mig disse arbejdere fremvise efterårets mode.
- Hvorfor er der en statue af en hund? - En drink mere før vi?
Hvor skal vi tage hen? New Yorks restauranter!
Ligesom 1500-tallets Firenze. Genier på hvert gadehjørne.
- Vi kender en god szechwamsk. Hunan. - Skiltemaleren kludrede i det.
I stedet for ”Hunan-wok” skrev han ”Human-wok”.
- Vi sendte det ind til ”The Times.” - De har en joke-side.
Man får en flaske champagne.
Vi aflagde ikke prøve, men det eneste, jeg tænkte på, var to millioner.
Som når folk siger ”Tænk ikke på elefanter”, så tænker man ikke på andet.
Hvad du end gør, så tænk ikke på elefanter.
Louisa sludrer altid løs.
Angående Cézanne-maleriet.
Medmindre vi er forsigtige, bliver det solgt og forsvinder.
Fra mellemperioden. Et mørkegrønt skovlandskab.
I det fjerne kan man se sollyset.
Det er første gang, han lader pastelfarver bære maleriet.
Eksperimentet gav bonus med æblerne.
En farveplet skal fremhæve så meget.
Japanerne kan kun lide det, fordi det er en Cézanne.
Undskyld, jeg forstyrrer, men jeg er kommet til skade og har mistet alt.
Jeg vidste ikke, hvor jeg skulle gå hen. Jeg kender jeres børn.
- Han nævnte deres navne. - Deres skole.
- Du kan godt sige Harvard. - Jeg vil ikke sagsøges.
Jeg blev overfaldet i Central Park.
Ved hundestatuen.
Jeg spekulerede på, hvorfor der var en statue af en hund fra Yukon i Central Park.
- Mens jeg overvejede det... - Er du okay?
De tog mine penge, min mappe. Jeg sagde: ”Min afhandling... ”
- Skjorten bløder. - Han bløder.
Jeg kan ikke tale at se blod.
Ikke på tæppet. Eddie, ring efter lægen.
Jeg overlever. Ingen læger, så er I søde.
Okay, Eddie. Vi ringer efter dig.
Tak.
Pengene betyder ikke noget, men de tog den eneste kopi af min afhandling.
Hvor er førstehjælpskassen?
Ifølge Røde Kors skal man presse såret sammen.
Det gør jeg.
Vent. Jeg skal bruge gazebind.
- Det var vidunderligt at se jer. - Bliv.
Jeg har ikke lang tid. Før jeg rejser, burde jeg...
- Har du set den nye Cézanne-bog? - Må jeg låne telefonen?
En sand åbenbaring.
Så jeg løb ned ad gangen og hentede bogen om Cézanne.
Hentede gazebindet. Gav bogen til Flan og gazebindet til Geoffrey.
To millioner...
En vidunderlig bog. Jeg henter en ren skjorte. Vær sød at blive.
- Og freden var genoprettet. - Og så...
Jeres børn sagde, I var rare mennesker.
Alle på kollegiet sad og rakkede ned på deres forældre.
Men jeres børn tav. De sagde, ”Ikke vores forældre. Ikke Flan og Ouisa.”
”Ikke Kittredges. De er rare mennesker.”
Så da røverne gik, så jeg lejlighederne på Fifth Avenue.
Mrs Onassis bor der. Babcock bor derovre.
Auchincloss bor der. Men I boede her.
Jeg kom her.
Er det ikke utroligt, hvad ungerne sagde?
- Han nævnte deres navne. - Det kan vi også.
De sagsøger os ikke, fordi vi nævner deres navne.
Jeg kan virkelig godt lide Talbot og Woody.
Kalder du ham Woody? Ingen har kaldt ham Woody i årevis.
De beskrev lejligheden i detaljer.
Det er en Kandinsky. Dobbeltsidet - et maleri på hver side.
Må jeg se?
Ja, selvfølgelig.
Usædvanligt.
Det, der gør det så enestående, er, at Kandinsky malede siderne
i to forskellige stilarter - en vild og levende, den anden mørk og geometrisk.
- Ih du godeste. - Vi vender det for afvekslingens skyld.
Kaos, kontrol...
Vælg selv?
Det er vidunderligt.
Født 1866 i Moskva. Den blå rytter-udstilling i 1914.
Han sagde: ”Valget af motiv, elementerne i formens harmoni,
kan kun afgøres med en tilsvarende resonans i den menneskelige sjæl.”
Han døde i 1944 i Frankrig.
Alt er præcis, som de beskrev det.
Bagtalte du dine forældre?
Det gjorde jeg faktisk ikke.
Både jeres børn og jeg kunne lide vore... Nej, elskede vores forældre.
Er jeg i vejen? Undskyld. Jeg kom farende, hysterisk, blod...
Nej, sid ned.
Fortæl os om vores børn.
Tre. To på Harvard, en datter på Groton.
- Hvordan er Harvard? - Udmærket. Det er der jo bare.
Alle befinder sig i en konstant tilstand af fortvivlelse, opdagelse og lammelse.
- Vi spurgte ham, hvor han kom fra. - Vest fra.
Jeg har boet overalt. Mine forældre er skilt. Han er gift igen. Han laver en film.
Er han i filmbranchen?
- Han instruerer denne gang. - Virkelig?
- Hvad instruerer han? - ”Cats.”
- Instruerer han en film af ”Cats?” - Vær ikke så højrøvet.
- Har du set den? TS Eliot? - For længe siden.
Det var til fordel for en skole eller en sygdom.
De kan da ikke filmatisere ”Cats.”
De vil prøve. Min far holder prøver her.
Katte?
- Mennesker. - Han er modig.
De overvejede mange indgangsvinkler. Animering...
Men han fandt på noget bedre, som han først afviste.
Han fortalte producenterne, hvorfor ”Cats” ikke kunne filmatiseres.
Mens han gennemgik grundene, så han pludselig, hvordan man kunne.
Et lys gik op for ham. Vidunderligt!
Må vi spørge, hvem?
På det tidspunkt rykkede vi en lille smule nærmere.
- Og han sagde det. - Filmbranchens største sorte stjerne.
Ingen navne. Vi må forsøge at holde det abstrakt.
Sidney Poitier. I skal høre sandheden.
Han har været advokat og er bange for injurier. Det er jeg ikke.
Den kommende stjerne blev født 24. februar 1927 i Miami
under et af forældrenes Florida-besøg.
Lovligt?
For at sælge tomater, som de havde dyrket på deres gård.
Han voksede op på Cat Island, fattig som en kirkerotte.
Forsømt af sin familie, sad han på stranden og drømte.
Han tænkte på verden på den anden side, og hvad han ville foretage sig i den.
Han ankom til New York City i 1943, 15 og et halvt ar gammel.
Han sov på et toilet lige over for den gamle Madison Square Garden.
Han flyttede over på et tag i det såkaldte musikkvarter,
og vaskede op på en restaurant for 4 dollars og 11 cents per aften.
Han lærte sig at læse ved at læse avisen.
I de sortes avis var biografsiden ved siden af rubrikannoncerne.
Iblandt hans 42 film er:
”Ingen vej ud,” 1950, ”Hvide mand vær os” ”nådig,” 1952, ”Vend dem ikke ryggen,” 1955,
”Lænken,” 1958, ”Sort solskin,” 1961,
”Markens linjer,” 1963, ”I nattens hede,” 1967, ”De ustyrlige,” 1967,
”Jagten på en morder,” 1988, og selvfølgelig...
”Gæt hvem der kommer til middag.”
Han vandt en Oscar og blev to gange udnævnt til mest populære skuespiller.
Min far lavede ingen film fra 1977 til 1987, men instruerede og skrev.
Far sagde en gang til mig:
”Jeg forstår stadig ikke,
hvordan alt det skete i den rækkefølge, det skete.”
Far kommer ikke før i morgen. Jeg kom i dag fra Cambridge.
Jeg havde tænkt mig at bo på billigt hotel. Som i Orwells ”Elendighedens Paris... ”
Jeg er ikke så stedkendt i New York. Det går bedre i Rom, Paris og LA.
Vi skal ud at spise. Du tager med.
Ud at spise?
- Den nye italienske så god ud. - Vi har bestilt bord.
- De laver ravioli som bolsjer. - Seks for nogle få hundrede dollars.
- Hvorfor gå ud at spise? - Fordi vi har bestilt bord.
Hvad er klokken? Kommer vi for sent?
Der er intet i huset. Firenze i 1500-tallet, ikke sandt.
- Lad være med at gøre nar. - I må have noget.
En frossen bøf fra istiden.
Hvorfor betale 100 dollars for lidt ris? Slip mig løs i køkkenet.
Jeg slapper af, når jeg laver mad. Lad mig gøre jeres børn en tjeneste.
To på Harvard. En datter på Groton.
- Som har været vidunderlige. - De har aldrig nævnt dig.
Hvad skulle de sige? ”Vi kender Sidney Poitiers søn,
banebrydende i 50’erne og 60’erne”?
Din far har stor anseelse i Sydafrika.
Det glæder mig. Vi var engang til filmfestival i Rusland.
Hans popularitet forbløffede ham.
Vi vil høre om filmstjerner, der er onde mod deres børn.
- Jeg ville ønske, jeg kunne. - Ønsker du det?
Jeg er ikke i stand til at skrive en bog om ham.
Ingen ville læse den. Han er flink, og jeg beundrer ham.
Han er gift med en skuespillerinde. Hun var med i... Hun er hvid.
Det er ikke min mor, men hans anden kone.
De mødtes under en optagelse, og han forlod min mor, som havde støttet ham.
Jeg var nyfødt.
Det er den eneste af fars film, som jeg ikke kan se.
Undskyld. Det var ikke vores mening...
Vi er alle gode venner nu - hans nye børn, hans gamle børn.
Jeg vil gerne ud i det køkken.
- Hvad skal vi gøre? - Det er Geoffreys eneste aften i byen.
- Jeg stemmer for at blive hjemme. - Godt.
Vi rykkede ud i køkkenet.
Og vi iagttog ham lave mad. Han tryllede med nogle rester, løg...
- Peberfrugter. - Tun. Oliven.
- Soltørrede tomater. - Det var vidunderligt.
- Hvor kommer du fra? - Johannesborg.
Min far tog mig med til en filmoptagelse i Sydafrika.
Kameraet bevæger sig fra oprøret til en villa, hvor folk spiser på terrassen.
Man ser blomster og fugle. Pragtfulde fjerdragter og kronblade.
Jeg forstod det ikke. Far sagde til mig:
”Man møder disse unge sorte, som har det forfærdeligt.”
”De har haft en mangelfuld uddannelse, men i årene under Soweto-oprøret,
påtog de sig et enormt politisk ansvar. Man tænker over deres modenhed.”
Det får en til at indse, at den ”elendige-barndoms”-teori,
der påstår, at en dårlig opvækst er roden til alt ondt,
ikke holder.
Mere vin?
Hvordan er det at være sort i Amerika?
Problemet er, at jeg aldrig har følt mig amerikansk.
Jeg voksede op på en kostskole i Schweiz.
I Schweiz kan man komme på kostskole, når man er 18 måneder gammel.
Nej, det er ikke mig. Folk kan lide mig, for den jeg er.
Filmstjernebarn-problmer? Igen af dem.
Jeg vidste ikke, hvad racisme var, før jeg kom hertil.
Meget beskyttet.
Hvide tjenestefolk.
Efter skilsmissen flyttede mor, min bror og jeg til Schweiz.
Jeg føler mig hverken amerikansk eller sort. Det er sikkert et held.
Selvom Freud siger, held ikke eksisterer.
Siger Freud det? Vi er heldige at få måltidet her. Skal vi spise i spisestuen?
Spisestue.
Ignorer symaskinen.
Er alting okay?
- Jeg har aldrig smagt bedre pasta. - Min far lærte os at lave mad.
Han er fra Jamaica, ikke sandt? Det smager af...
Øerne.
Han havde fire restauranter i Harlem, før han blev berømt. Du har gode smagsløg.
Jeg har aldrig fået komplimenter for mine smagsløg før.
- Hvad med dig? - Nej, kokken spiser aldrig.
Sikken god idé. Så er der mere til os.
- Dejligt at spise hjemme. - Vi spiser normalt ude.
Det hører med til arbejdet.
Har du valgt hovedfag?
Nu lyder du som alle forældre.
De studerende på Harvard giver kurserne de mest fantastiske navne.
- ”Holocaust og etik”? - ”Pølsetyskere og tvivl.”
En skal. For dig.
- For ”Cats.” - Ja. For ”Cats.”
Har vi det ikke rart?
Hallo?
Mere?
Et ligefremt spørgsmål. Hvordan er han?
- Vær ikke så idolfikseret. - Det er jeg ikke.
Min far, han er perfekt.
Fuld af selvtillid og behersket.
Jeg plejede at spekulere på, hvordan jeg kunne leve op til ham.
Så en aften, da jeg var 16 - vi var til filmfestival i Cannes -
kiggede jeg på ham og sagde: ”Far, du har det så let.”
Hvorfor sagde jeg det?
Han satte mig på plads.
Det var en lettelse at vide, at min far ikke var nogen supermand.
Og at han også er bange en gang i mellem.
Og sommetider er livet hårdt, og alt virker håbløst.
Det er forfriskende at høre, for sådan har jeg det også sommetider.
Jeg elskede knægten. Jeg ville prøve at nå ham.
Så spurgte vi ham, hvad afhandlingen handlede om.
Den, som blev stjålet.
En lærer fra Long Island blev fyret for at slås med en elev.
Nogle uger senere vendte han tilbage og forsøgte at skyde eleven.
Han holdt klassen gidseltaget, og skød derefter sig selv.
Den sidste sætning i ”The Times” fangede min opmærksomhed:
”En nabo beskrev ham som en rar fyr, der læste ”Forbandede Ungdom. ”
Tåben Chapman, der skød John Lennon,
sagde, han gjorde det for at gøre verden opmærksom på ”Forbandede Ungdom,”
og at bogen skulle udgøre hans forsvar.
Unge Hinckley, vidunderbarnet, der skød Reagan, sagde:
”Hvis I vil høre mit forsvar, skal I bare læse ”Forbandede Ungdom. ”
Det er længe siden, at jeg har læst den.
Jeg lånte bogen af en veninde for at se, hvad hun havde understreget.
Jeg læste bogen for at finde ud af, hvorfor en rørende og smuk historie,
udgivet i juli 1951, var blevet til et manifest af had.
Jeg begyndte at læse. Det var præcis, som jeg huskede. Alle er fupmagere.
Side to: ”Min bror er trækkerdreng i Hollywood.”
Side tre: ”Hans far var en fupmager.”
Side ni: ”Folk lægger aldrig mærke til noget.”
Men side 22 fik mit hår til at rejse sig.
Kan I huske Holden Caulfield, den følsomme ung mand med kasket?
En jægerkasket?
”Fandeme nej. Jeg lukkede det ene øje, som om jeg sigtede på den.”
”Det er en kasket, man har på, når man skyder mennesker.
Bogen forbereder folk på større ting, end jeg havde drømt om. Så:
”Jeg skubber hellere en fyr ud ad vinduet eller halshugger ham med en økse,
end at give ham en på kassen. Jeg hader slåskampe.”
”Det, der skræmmer mig mest, er den andens fyrs ansigt.”
Bogen er rørende og komisk. Drengen vil så meget, men kan intet,
hader alle fupmagere og lyver over for alle,
ønsker at alle skal kunne lide ham, men er hadefuld og selvoptaget.
Med andre ord en normal teenagedreng.
Hvad jeg finder mest forurolige ved bogens aura er følgende:
Bogen handler om lammelse. Drengen kan ikke fungere.
Før han begynder et nyt liv, begynder det at regne. Han bryder sammen.
Der er intet i vejen med at skrive om lammelse.
Takket være Chekhov og Samuel Beckett er det et af nyere tids store temaer.
De usædvanlige sidste linjer i ”Mens vi venter på Godot... ”
”Lad os gå.”
”Ja.”
”Lad os gå.”
Sceneanvisninger: ”De bliver stående.”
Men bogens aura - som unge mænd ikke burde læse - er følgende:
Den afspejles som i et glashus, og forstærkes som en fordrejet højttaler,
i en af vor tids største tragedier: Fantasiens død.
For hvad er lammelse ellers?
Fantasien er blevet så forringet, at fantasi...
At være fantasifuld, snarere end at være et holdepunkt i vor eksistens,
er nu noget abstrakt og upersonligt.
Som science fiction.
Eller som den nye anvendelse af mandarin på koteletter:
”Sikken fantasifuld sommeropskrift.” Og ”Star Wars” - ”så fantasifuld”.
Og ”Star Trek” - ”så fantasifuld”.
Og ”Ringenes Herre,” alle de dværge - ”så fantasifuldt”.
Fantasien er ikke længere den mest personlige forbindelse
mellem vor sjæl og verden udenfor.
Er skizofreni ikke blot et tegn på, at indersiden ikke passer til det ydre?
Hvorfor er fantasi blevet synonymt med stil?
Jeg mener, fantasi er vores nøgle til den virkelige verden.
Jeg mener, fantasi blot er endnu et udtryk for vores eneståenhed.
Jung siger: ”Den største synd er at være ubevidst.”
Holden siger: ”Det, der skræmmer mig mest, er den andens fyrs ansigt.”
”Det ville ikke være så slemt, hvis begge havde bind for øjnene.”
Oftest er det ikke den anden fyrs ansigt, vi står overfor, men vores egne.
Og det er den største fejhed, at være så bange for en selv,
at man hellere tager bind for øjnene end at realisere sig selv.
At se os selv i øjnene - det er det sværeste.
Fantasien... er Guds gave til at gøre selvransagelse udholdelig.
Absolut.
Jeg håber, dine voldsmænd læser hvert et ord.
Jeg vil købe ”Forbandede Ungdom” i lufthavnen og læse den.
- Fra ende til anden. - Jeg skal teste dig.
- Jeg bør gå. - Hvor tager du hen?
Ikke et billigt hotel.
Jeg har en reservation fra i morgen. Jeg kan gå omkring indtil da.
- De overfalder mig ikke to gange. - Du bliver her.
- Jeg skal være på hotellet klokken 7. - Vi vækker dig.
Ellers flipper far.
- Op klokken 6.15, hvilket er om lidt. - Der er et vækkeur ved sengen.
- Du er måske for lang... - Hvis det er et problem...
Det er kun et problem, hvis du går.
6.15? Jeg lister mig ud.
Og vi vil være med i ”Cats.”
- Det er en aftale. - Jeg flyver tilbage med min kone.
I er noget pågående.
Det er I faktisk ikke. Far sagde, jeg har ansvaret for statisterne.
- I kattedragter? - Nej, I kan være mennesker.
Det er vigtigt. Det skal stå i vores kontrakt. Vi er mennesker.
Vi har ikke fået talt forretninger.
Glem det. Det var bare en hjemmeaften.
Hvad du end gør, så tænk ikke på elefanter.
Forstyrrede jeg?
Man kan gøre forretninger på mange måder. Flan, følg mig til elevatoren.
Vi sagde farvel, og Flan og Geoffrey gik.
- Lad mig vaske op. - Bare lad det stå.
- Der kommer ikke nogen en søndag. - Yvonne kommer på tirsdag.
- I får mider. - Lad mig.
Nej! Se på i stedet for.
Jeg kan godt lide at blive iagttaget.
Han sagde ja. To millioner. Han mener, maleriet er en god investering.
Vi køber det for seks og sælger det for ti.
Hurra!
- Slå alle tallerknerne i stykker. - 2 millioner dollars?
Han kan ikke betale for en middag, men han kan hoste op med to millioner.
- Og japanerne siger ja til ti. - Ti millioner?
Fra to millioner til ti, og vi investerede intet.
Intet?
I min vildeste fantasi. Gud, Paul. Penge...
- Tag 50 dollars. Lommepenge. - Jeg behøver dem ikke.
- Tænk, hvis din far kommer for sent? - Se det som kommission.
Jeg ville ikke have, at mine børn gik omkring uden en rød øre.
Jeres børn sagde, du var kunsthandler, men du har ikke et galleri.
Kom her.
Nogle folk ønsker at sælge privat og ikke via et galleri.
Folk spørger efter bestemte skoler, men ønsker ikke, at museer skal vide det.
Japanere.
Nogle japanere leder efter en Cézanne. Jeg har et syndikat, der vil købe et.
En fantastisk Cézanne er til salg i en meget ubehagelig skilsmisse.
Konen ønsker ikke, at manden ved...
Jeg skulle bruge to millioner ekstra. Geoffrey ringede. Vi inviterede ham ud.
I aften var en meget uformel og vigtig begivenhed.
- Det kunne jeg ikke mærke. - Endnu bedre.
- Jeg er glad for, at jeg kunne hjælpe. - Du var vidunderlig.
Det er jeg glad for. Alt dette og en lyserød skjorte.
Behold den. Er klokken blevet så mange?
Vi burde sige godnat.
Desværre. Jeg vil gerne have, at min far møder jer.
- Endelig. Inviter ham på middag. - Må jeg?
- Se, hvor let det er. - Ja. Hvis Paul laver maden.
Her kan du sove.
Godnat.
Jeg vil ligge mig på knæ og takke Gud.
Penge.
Hvem sagde: ”Når kunstnere drømmer, drømmer de om penge”?
Jeg må være kunstner.
Jeg vil ikke miste alt det her. Jeg vil ikke drukne i gæld.
Det er der ingen fare for. Vi er i sikkerhed.
I et stykke tid.
Vi mistede det næsten.
Uden de penge, havde jeg mistet Cézanne-maleriet, og det var forsvundet.
Hvorfor siger du det ikke? Du venter altid til sidste øjeblik.
- Jeg vil ikke gøre dig ængstelig. - Ængstelig? Jeg er din partner.
- Der findes en gud. - Og hvad hedder han?
Jeg havde den mærkeligste drøm. Jeg drømte om ”Cats.”
Filmen.
Jeg er bekymret. Er det rigtigt at filmatisere ”Cats?”
Lad mig fortælle dig hvorfor, Ouisa. Må jeg kalde dig Ouisa?
Ja.
Jeg nærer ingen illusioner om ”Cats,” men verden er fuld af abortmodstandere.
Beskytte de ufødte, demonstrationer, hvornår begynder livet?
Eller slutter? Retten til at dø.
Hvorfor er vi så fokuseret på, hvornår livet begynder og slutter?
Hvad med de mellemliggende 80 ar?
Kan I få alt det med i ”Cats?”
Vi vil prøve.
Tak.
Gør det.
Det her er, hvad jeg drømte, eller snarere indså.
Jeg føler mig så tæt på malerierne. Jeg sælger dem ikke som kødstykker.
Jeg huskede for det første, hvorfor jeg elskede malerier.
Jeg tænkte... drømte...
huskede, hvor let en kunstner kan miste et maleri.
Han maler i månedsvis, og så en dag mister han det.
Man mister strukturen og fornemmelsen... Til sidst maleriet.
Jeg kan huske, jeg spurgte mine børns lærer i 2. klasse:
”Hvorfor er alle dine elever genier?”
Se på første klasse - farvepletter. Tredje klasse - camouflage.
Men samtlige elever i din klasse, 2. klasse, er Matisse’er.
Du har gjort mit barn til Matisse.
Lad mig være din elev. Lad mig gå i 2. klasse.
Hvad er din hemmelighed?
Jeg har ingen. Jeg ved bare, hvornår jeg skal tage tegningerne fra dem.
Jeg drømte om farver.
Jeg drømte om vores søns lyserøde skjorte.
Jeg drømte om lyserødt og gult.
Og det nye Van Gogh-maleri på Museum of Modern Art.
Og Iriserne, der gik for 53,9 millioner dollars.
Idet jeg ønskede, at jeg ejede en Van Gogh, så jeg på mine engelske sko,
og tænkte på Van Goghs tragiske sko og huskede, hvem jeg var -
en maler, der mister et maleri.
I morges sad jeg i køkkenet og løste krydsogtværs med kuglepen.
Alle gør det med kuglepen. Jeg har aldrig mødt en, der ikke gør det.
Jeg sad altså og løste krydsogtværs. Klokken var næsten syv.
Paul skulle mødes med sin far, og jeg ville ikke have, at han kom for sent.
Er du okay?
Hvad fanden foregår der? Hvem fanden er du?
Hvad er der?
Gud! Der er nogen i huset.
Frank? Jeg har brug for hjælp heroppe.
- Hvordan går det? - Du godeste.
Flotte ting.
Lækker stol.
- Jeg kan forklare. - Har du samlet ham op?
Tog ham med ind i vores hus?! Forsvind fra mit hus!
Hold op. Måske har han en pistol.
Måske har jeg en pistol. Måske en kniv.
Forsvind!
Vend tilbage til rendestenen!
Lad mine bukser være.
Fuck dig!
Sig det ikke til min far. Jeg var så ensom og bange...
- Hit med mine 50 dollars. - Jeg har brugt dem. Jeg var ensom.
Forsvind!
- Forsvind! - Er alting okay?
Selvfølgelig. Sørg for, de går ud af bagdøren.
Det må I virkelig undskylde.
- Du godeste. - Er der forsvundet noget?
- Jeg tør ikke se efter. - Jeg vil vide det.
- Slap af. - Vi kunne være blevet dræbt. Kandinsky!
Der er det. Det victorianske blækhus.
- Hvordan kan du tænke på ting? - Der er blækhuset.
Sølvjaguaren.
- Hvorfor? - Fået halsen skåret over.
Der er Degas-maleriet.
Går glad i seng og bliver så myrdet. Var vi vågnet?
Vi er i live.
Og det var det.
Nej.
- Vi ville vide, hvis her var nogen. - Det gjorde vi ikke i nat.
Lad være med at tage telefonen. Det er ham.
Japanerne er ivrige. De betaler.
Jeg lægger 250 ekstra til.
250000?
Hvad siger du til en afroamerikansk filmfestival i Sydafrika?
Med jeres Spike Lee. Med Poitier som formand for juryen.
Jeg kender Cosby, og jeg elsker Eddie Murphy.
Og min kone var på fisketur med Diana Ross og hendes nye, norske mand.
- Der må være nogle nye sorte. - Det lyder vidunderligt.
Jeg ringer til Poitier.
Nej, vi ringer til ham.
De kalder mit fly. Angående i går aftes...
Du behøver ikke takke. Vi ses snart.
- Bankerne? - Mine advokater.
- Præcis. - God tur.
Tak.
Og her er vi.
I sikkerhed.
Vi har en god historie!
- Vi har en god historie! - Lad os fortælle vores først.
- Hvornår fandt jeres sted? - Lørdag aften.
Vores historie fandt sted fredag aften, så vi begynder.
Vores børn går på Harvard sammen.
- Vi skal være med i en film. - I filmatiseringen af ”Cats.”
I fortæller jeres historie først.
Vi var hjemme fredag aften. Det ringede på dørklokken.
Jeg er ikke imponeret, men det er...
Lige præcis.
Knægten var blevet overfaldet. Vi skulle ud, så vi efterlod ham.
Han var så charmerende. Hans far ville ankomme næste morgen.
Han skulle mødes med ham på hotellet klokken syv, så han blev natten over.
Midt om natten råbte nogen ”Indbrud!”
Vi fór ud i gangen. Paul jagtede en nøgen, lyshåret tyv ned ad gangen.
Tyven løber ud, alarmen går i gang... Knægten reddede vores liv.
- Det var ikke nogen indbrudstyv. - I havde en gæst mere.
Vi følte os skyldige. Paul kunne være blevet dræbt. Han var meget forstående.
Var der forsvundet noget fra jeres hus?
- Gav I Paul nogle penge? - 25 dollars, indtil hans far ankom.
Vi fortalte vores historie.
- Har I talt med jeres børn? - Nej, de svarede ikke.
Vi kunne tage hjem til os og ringe til dem.
Sherry-Netherland? Må jeg tale med...
- Hun opgav navnet. - Jeg er ikke en fan.
Sidney Poitier må være indskrevet. Hans søn er venner med...
Han bruger sikkert et andet navn.
Prøv Celebrity Service.
Celebrity Service? Jeg ved ikke, hvordan man gør.
Greta Garbo brugte ”Harriet Brown”.
Opsporer I berømtheder? Hvordan kan jeg komme i kontakt med...
Jeg er ikke journalist. Jeg arbejder ikke for nogen. Min mand, Flanders Kittredge...
- De udleverer ingen oplysninger. - Prøv biblioteket.
Prøv ”Den blå bog.”
”Tak for en vidunderlig aften.”
- Marmelade. - Du godeste!
Jeg synes, vi bør gå til politiet.
- Hvad er anmeldelsen? - Han kom hjem til os.
- Han fortalte os om ”Forbandede Ungdom.” - Han sagde, han var Sidney Poitiers søn.
- Lige præcis. - Var han?
Vi gav ham 50 dollars.
- Vi gav ham 25. - Han samlede en fyr op.
- Han gik. - Han jagede tyven bort.
- Han stjal ikke noget. - Vi så efter.
- Fra øverst til nederst. - Det virker ikke som...
- Hør, vi har meget travlt. - Du kan ikke afvise anmeldelsen.
Indgiv en anmeldelse, så jeg kan gøre noget.
- Der er endnu et kapitel. - Vores børn kom hjem fra Harvard.
Men alle detaljerne... Hvordan kendte han til maleriet?
Selvom jeg synes, det er en fortræffelig Kandinsky.
Ingen af jer kender ham?
Han var lidt af en vildbasse, og dog så elegant. Betænksom.
Du skulle have ladet ham blive boende, mor.
Ladet dig skille fra dine børn og ladet den drømmer blive.
- Han sendte dig blomster. - Og marmelade.
Hvis bare vi kunne få fat i hans far og høre sandheden.
Hvem kender Sidney Poitier? Vi kunne ringe til ham.
- Jeg kender en advokat i filmbranchen. - Hvem er det?
- Glem det. - Nej, jeg vil vide det.
Ingen!
- Jeg vil ikke vide det. - Det er ikke et godt tidspunkt.
Mor, far, kom nu. Bare for en gangs skyld.
Det har ikke noget med dig at gøre, Ben.
Fortæl ikke din lillesøster, at Paul og fyren lå i hendes seng.
Du gav ham sengen. Jeg vil ikke indblandes i et komplot.
Det er ikke et komplot! Goddag, Alf. Det er en familie.
Fantasien.
Den er der til at overvinde dit mareridt.
Til at hjælpe dig med at finde ud af mareridtets labyrint.
Til at forvandle mareridtet til en drøm, der bliver til dit fundament.
Lytter vi ikke til den stemme, så dør den.
Den visner.
Den forsvinder.
Fantasien er ikke vores flugt.
Tværtimod. Fantasien er stedet, hvor vi alle vil hen.
Jeg har fået en opringning, der måske vil være af interesse.
Og så dukkede der en ny person op i vores historie.
Det var mærkværdigt, højst usædvanligt. Jeg så en patient...
Dr. Fine, en af din søns venner er her. Han er kommet til skade.
Jeg er blevet overfaldet.
Han var mere bange end såret. Et kniv sår, blå mærker.
Jeg ved ikke, hvordan jeg kan takke dig. Far ankommer i morgen.
Han filmatiserer ”Cats.”
Denne mand var mit ungdomsidol.
En, der havde banet vejen for de sorte takket være sit eget talent.
Jeg identificerede mig med ham, før jeg begyndte på lægestudiet.
Jeg er jøde. Mine bedsteforældre blev dræbt under krigen.
Og jeg led af selvforagt og frygt.
Og knægtens far...
Hans films gav mig vejledning og selvtillid.
Så enkelt er det. Vi betaler altid gæld af.
Så gik min bipper i gang - jeg havde en fødsel.
Jeg gav ham mine nøgler.
Nummer 121.
Doug har fortalt mig om jeres rødstenshus.
Hvordan du fik det billigt, da folk troede, det var forbandet.
Men du var en rationel og modig mand.
Meget modig.
Jeg skyndte mig til fødestuen. Tvillinger. To drenge.
Jeg tænkte på min søn. Jeg ringede til ham på Dartmouth.
Han var på sit værelse. Jeg spurgte ikke, hvad han lavede.
Du har anklaget mig for at være uinteresseret,
ikke kunne lide dine venner, at være en dårlig far.
Dette her kommer til at gøre dig glad.
Hvem? Jeg har aldrig hørt om ham, far.
Hvordan kan du være så dum. Gav du ham nøglerne?
Gav du en fremmed, som tilfældigvis nævnte mit navn, vores husnøgler?
Nogle gange forstår jeg, hvorfor mor forlod dig.
Jeg er flov over at kende dig.
Gav du nøglerne til en fremmed, som møder op på dit kontor?
Mor fortalte, at du slog hende, og at du stank af billig vin.
Mor sagde, at du var som en salat med dårlig dressing i sengen.
- Hvorfor satte du mig i verden? - Historien har altid to sider.
Du er en idiot!
Jeg tog modigt hjem.
Sammen med en politimand.
Arrester ham.
- Undskyld? - Indbrud.
- Indbrud? - Du er en bedrager.
Betjent, Høje Dommer, Deres Eminence... dr. Fine gav mig nøglerne, ikke sandt?
- Min søn kender dig ikke. - Manden gav mig sine nøgler.
- Gav du ham dine nøgler? - Ja, men under falske forudsætninger.
Denne forbandede knægt, en narkoman, møder op på mit kontor...
Jeg har drukket så meget cognac, men hælder resten tilbage.
Jeg har lyttet til musik, men jeg har ikke stjålet noget.
Du skal arrestere den bedrager.
- Undskyld. - Stands ham.
En idiot. En lort. Ikke underligt at mor forlod dig.
Historien har to sider.
Vi besluttede af få fat i Sidney Poitiers selvbiografi.
Så vi fandt en kæmpe boghandel.
Fem Sherlock Holmes.
Jeg har fundet den. ”This Life” af Sidney Poitier.
”Tilbage i New York, sammen med Juanita og børnene,
indså jeg at vores ægteskab, der på nogle områder var fint,
på andre var ved at falde fra hinanden.”
Der er et billede af ham og hans fire... døtre.
- Ingen sønner? - Ingen sønner.
Forstil jer, hvor overraskede vi blev.
Skal vi gå?
Den her knægt mosede sig ind i vores liv.
Vi lukkede ham ind. Jeg leder en stiftelse, du er kunsthandler, du er læge.
Man skulle tro, vi ville være tilfredse.
Agatha Christie ville spørge: ”Hvad har vi til fælles?”
Et overvældende ønske om at være med i ”Cats.”
Vores børn kæmper sig frem i livet.
Jeg vil ikke kende til alle deres forehavender.
Det eneste, vi har til fælles, er, at vores børn gik på samme kostskole.
- Hvorfor har vi aldrig mødtes? - Hans mor havde forældremyndigheden.
Da Doug var færdig på gymnasiet, flyttede hun vestpå og jeg østpå.
- Jeg synes, vi burde glemme det. - Tror du, at Ben er indblandet?
- Jeg vil ikke vide for meget om ham. - Tror du, at han skjuler noget.
Jeg vil til bunds i det. Min søn omgås ikke sorte bedragere.
- Du sagde noget om stoffer. - Det slap bare ud. Ingen beviser.
Gode Gud, ingen beviser.
Vi stemmer om det. Går vi videre, uanset hvad vi finder ud af?
- Jeg stemmer ja. - Det gør jeg også.
Jeg stoler på Doug.
På den sidste side står der: ”Vi skjuler for meget for vores børn.”
”Vi fortæller dem ikke, at vi er bange.”
”De ser et uigennemtrængeligt stenansigt
præcis på de tidspunkter, hvor vi er mest bange.”
”Vi kalder det at beskytte dem. Imod hvad?”
”Vi beskytter dem imod sandheden.”
Hvad gjorde I så?
- Vi tog til Harvard. - For at hverve vores børn.
Det er ingen fra gymnasiet.
Det må det være, siden I går på forskellige universiteter.
- Doug, jeg sætter pris på, du er kommet. - Skån mig.
Han ved alt om vores liv.
Er nogen fra gymnasiet blevet homoseksuel eller røget på stoffer?
Mindst 15.
Jeg finder det fornærmende, at I formoder, det er en fyr.
Han kunne have haft en pige i gymnasiet.
Du er så snæversynet.
Det er derfor, jeg vil bestige bjerge.
Vi har ikke investeret i dig, for at du skal bestige K2.
Er jeg en investering?
Opspor alle jeres klassekammerater - hankøn, hunkøn, ligegyldig hvad.
Ikke bare homoseksuelle, narkomaner...
Hvorfor ser du på mig? Tror du, jeg er narkoman? Jeg vil ikke beskyldes.
- Ingen beskylder dig for noget. - Jeg vil ikke høre det.
Ingen beskylder nogen for noget. Jeg beder jer lege detektiver.
Find ud af, om nogen har mødt en sort fyr, der udgiver sig for søn af en filmstjerne.
Lovede han, at I skulle være med i ”Cats?”
Det var ikke kun det, det var sjovt.
Du har set ”Cats.” Du sagde, det var det værste, du havde set.
Film er et andet medium.
Du sagde: ”Aeschylus opfandt ikke teatret, så korbørn kan lege katte.”
- Det kan jeg ikke huske. - Det var ”Starlight Express.”
Måske filmatiserer han den, og så kan I løbe på rulleskøjter.
- Ydmygende! - Så latterligt.
- Så racistisk. - Det er ikke racistisk.
- Du elskede ”Cats.” - Jeg hadede den.
Her er årbogen. Find jeres klassekammeraters telefonnumre.
Jeg kan ikke kontakte dem, jeg er vokset fra dem.
Hvordan? Du gik ud sidste år.
Jeg betaler for opkaldene.
- Aldrig. - Det her er KGB.
Du snakker altid i telefon. Er du nu pludselig blevet tavs?
Det her er McCarthy-perioden.
- Jeg vil have noget på det rene. - Så giver de billige rækker lyd fra sig.
Gav du min lyserøde skjorte til en fuldstændig fremmed?
Den skjorte var en julegave.
Jeg elskede den. Min kravestørrelse er gået op, siden jeg har løftet vægte.
I så, at jeg var blevet større. I købte en skjorte til min nye krop.
Jeg elskede den. Den første skjorte til min nye krop, og I gav den væk?
I er utrolige. Jeg hader mit liv, og jeg hader jer!
- Du gør aldrig noget for mig. - Du stopper mig.
Jeg er en latterlig forlængelse af din personlighed.
- Overdreven socialdarwinisme. - Du gav ham min skjorte.
- Jeg skal opfylde dine drømme. - Du sagde, ”stoffer” og så på mig.
Jeg kender følelsen.
Når børnene gør oprør.
- Men vi inspirerede dem. - De gennemgik årbogen.
- Du godeste. - Kyssede du ham?
Ja.
Hvad med ham?
Vent lidt. Trent Conway.
- Se de små skinnende øjne. - Han går på MIT.
Så jeg tog til MIT.
Han var i computerrummet.
Og jeg pumpede ham bare.
Jeg kendte Paul.
Jeg havde den her med.
Hvad skete der imellem jer?
Det var...
Det var en regnfuld aften i Boston.
Han stod i en opgang.
Jeg mødte ham.
Jeg tog ham med hjem.
Hvad er det her?
- Min adressebog. - Det var pokkers.
Alle de navne og adresser. Fortæl mig om de mennesker.
Det var her, jeg ville have dig. Lige her.
- Fortæl mig om dem. - Jeg vil bare se på dig.
- Er de rige? - Fra dag til dag. På et højere plateau.
Man skal være hensynsløs for at være blandt rige folk.
Man må have penge. Man skal købe gaver hele tiden.
Overhovedet ikke. Man giver marmelade som takkegave.
- Bruger man marmelade til det? - Appelsin, grapefrugt, jordbær.
Men luksusmarmelade. Der findes hele forretninger fyldt med luksusmarmelade.
Engelsk og fransk.
Ved du hvad? Jeg vælger et navn, og du fortæller alt om dem.
Hvor de bor, deres hemmeligheder... alt.
Og for hvert navn, tager jeg et stykke tøj af.
Talbot, kaldet ”Tess”, havde anoreksi og lå på hospitalet.
Virkelig?
Woodrow, kendt som ”Woody”, er tykhovedet.
Deres forældre?
Ouisa og Flan, for ”Flanders”, Kittredge.
Rhode Island, mener jeg. Newport.
Men ikke langs havet. Gåden bag havet.
Han er kunsthandler. De har en Kandinsky.
Kan-hvad-sky?
En dobbeltsidet Kandinsky. Jeg føler mig som Scheherazade.
Du må ikke forlade mig.
Jeg går igennem min adressebog og fortæller om familierne.
Du kommer til passe ind i ensemblet.
Vi giver dig en ny identitet.
Jeg gør dig til den mest eftertragtede unge mand på østkysten.
Og så en dag træder jeg ind i et af disse hjem.
Og du vil være der, og vi præsenteres for hinanden.
Og jeg lader som om, det er første gang, vi mødes.
Og mine venner vil være vidne til vores venskab.
Og vores forældres venner.
Og hvis det sker for næsen af dem, så kan de ikke dømme mig.
Og de kan ikke se ned på dig. Du er jo deres gæst.
Spørg mig om et andet navn. Jeg er ude efter trøjen.
Det er nok for i dag.
Paul boede hos mig i tre måneder.
Kan du huske lille Trent Conway?
Fyren havde hans adressebog - med vores navne.
I kunne stå for tur.
Du må tale sådan her.
Lyt til mit tonefald. Lyt til min stemme.
Du siger aldrig, at du skal ud at ride på heste.
Du siger, du skal ud at ride.
Og lad være med at sige ”sofa”.
Sig ”chaiselong”.
Og du siger ”bajer”. ”Fa en bajer.”
Det hedder ”øl”. Sig ”fa en øl”.
Vi gik igennem adressebogen. Paul forsvandt ved L.
Han tog adressebogen med.
Han har allerede været hjemme hos jer.
Måske får jeg ham at se igen. Det vil jeg gerne.
- Hans fortid? Hans rigtige navn? - Jeg ved ikke noget om ham.
Det var en regnfuld aften i Boston. Han stod i en opgang. Det er alt.
- Stjal han noget? - Bortset fra adressebogen?
Han stjal mit stereoanlæg, min jakke, min computer.
Og min laserprinter.
Og mine ski.
Og mit fjernsyn.
Vil du indgive en anmeldelse?
Det er en alvorlig forbrydelse.
- Hvorfor vil de finde ham? - De vil hjælpe ham.
Hvis en forbrydelse fandt sted, bliver strisserne involveret.
Vi må bevare kontakten. Vi var virkelig gode venner i skolen.
- Vil du ikke anmelde det? - Kom nu.
Er det ikke utroligt? Paul lærte alt det på tre måneder.
Hvem ville have troet det? Trent Conway, vor tids Henry Higgins.
Paul må have set alle de navne og sagt: ”Jeg er Columbus.”
”Jeg er Magellan. Jeg sejler ud i den nye verden.”
Jeg har læst, at kun seks personer skiller os ad.
Seks grader af adskillelse mellem os og alle andre på denne planet.
USAs præsident, en gondolfører i Venedig... bare sæt navn på.
Jeg finder det betryggende, at vi står hinanden så nær,
men også skræmmende, at vi er så tæt,
fordi man må finde de rette seks personer til at se forbindelsen.
Det gælder ikke bare kendte folk, men alle.
En af regnskovens indfødte, en øboer i Sydamerika, en eskimo.
Vi er forbundet til alle på planeten via en kæde på seks personer.
Det er en dybsindig tanke.
Hvordan Paul fandt os.
Hvordan han fandt manden, hvis søn han hævder at være, eller måske er.
Alle er en ny dør, der åbner andre verdener.
Seks grader af adskillelse mellem os og alle andre på denne planet.
Men det gælder om at finde de rette seks personer.
- Skal I stadig til Rom? - I morgen.
- Besøge det Sixtinske Kapel? - Det er lukket.
- Rengøring. - Når I er i Rom...
Så må I kontakte disse mennesker.
Vidunderligt.
Jeg har altid ønsket at møde ham. Vi ringer, så snart vi er ankommet.
Rom er enestående, men at se det Sixtinske Kapel sådan her.
At stå på toppen af et stillads.
Farverne er fulde af liv.
Vi var på forretningsrejse, men takket være Michelangelo...
- Jeg har en køber til det maleri. - Det er ikke til salg.
De restaurerede kapellet.
De har fjernet årevis af røg og turister. Nu er det helt nyt.
Forbløffende.
Hvad med Sidney Poitiers søn?
Ham har vi glemt alt om.
Samlingen vil være mere indbringende med det maleri.
- Jeg har hørt så mange historier. - Hvilke?
- At han stjal penge og smykker. - Aldrig.
Kan vi komme til sagen?
Farvel.
Okay... jeg er ydmyget, men hvad pokker.
Dagen efter at vi kom hjem, steg vi ud af en taxi...
Vores dørmand, som altid får godt med drikkepenge,
spyttede på min mand, J Flanders Kittredge.
Tak, Maurice.
De behøver ikke kende hver en detalje.
- Jeg ved alt om din søn. - Hvad er der med min søn?
Ikke den lille lort, der bor her. Negeren, som du ikke vil vedkende dig.
Den sorte søn, der bor i Central Park.
Har du en sort søn?
Sådan sættes rygter i omløb.
- Pigen fortalte mig det. - Hvem?
- Hun vil have sine penge. - Hvem?
Jeg passer på hende. Kom.
Næste kapitel.
Min kæreste og jeg var på udflugt i parken.
Findes der sorte i Utah?
- Måske to. - Jeg så dem en gang.
Mormonerne tog to til sig.
- Tror du, det vil skade mig? - Hvad?
Min lighed med Liv Ullmann.
Hun vandt en komedie- og dramapris.
Virkelig? Ih du milde.
Barmhjertighed kan ikke tvinges frem.
Det falder som mild regn fra himlen.
Vi studerer. Vi arbejder på en restaurant.
Fordi man må have en teknik.
Som malerne.
Cézanne søgte efter reglerne bag impressionismens spontanitet.
- Er det en maler? - Vi ved intet om malerier.
Min far elsker malerier.
Han ejer en Kandinsky, men fortrækker Cézanne. Han bor deroppe.
- Hvad? - Tæl. Seks vinduer ned.
På hjørnet.
Hans venner kalder ham ”Flan”.
Jeg er resultatet af hans hippie-dage.
Han tog til sydstaterne for at registrere sorte vælgere.
Gjorde du det?
Kan I se mig demonstrere for frihed i sydstaterne?
Ja, det kan jeg godt.
Hans venner blev dræbt. Han mødte min mor og registrerede hende.
Han giftede sig med hende, gjorde hende gravid og forlod hende.
Du burde skamme dig, Flan.
Nu er han kunsthandler.
Nægter at se mig.
Hans nye kone, den hvide kone,
Louisa ”kald-mig-Ouisa”-kone, hans nye børns mor.
Dine søskende.
De går på Andover, Exeter, Harvard og Yale.
Det værste er, min far var en god mand.
Min mor siger: ”J Flanders Kittredge har et godt hjerte.”
Det er der, elskede. Flan tror, at han er blevet offer for et komplot.
- Jeg kan ikke lide at tale om det. - Det kan han godt.
Han så dig, hvis han var et godt menneske. Han kan ikke glemme dig helt.
- Han lægger på, når jeg ringer. - Mød op på hans kontor.
Han arbejder hjemmefra. De lukker mig ikke ind i elevatoren.
Klæd dig ud som et bud.
Sig, du skal levere et mesterværk. Sig: ”Jeg har Mona Lisa i vognen.”
Jeg vil ikke gøre ham flov.
Det er fandeme tarveligt.
Elsker I hinanden?
Højt.
Det er godt.
- Rare børn. - De arbejder.
- Jeg håber, vi ses igen. - Hvor bor du?
Bor?
Jeg er hjemme.
Er du hjemløs?
I er sådan nogle røvhuller. Hvor skulle jeg bo?
- Du kan bo hos os. - Vi bor bare til leje.
Den ligger ovenpå et diskotek. Men der er stille klokken fem.
Du kan få sofaen. Badekarret står i køkkenet, men der er lyst om morgenen.
Han åbnede en hel ny verden for os.
Det er, hvad alle ønsker sig, ikke? En ny verden?
- Man siger, man skal ud at ride. - Ride.
Og sig aldrig ”sofa”. Det er en ”chaiselong”.
Og I siger ”bajer”.
Det hedder ”øl”.
Vær ikke bange for rige folk. Ved I, hvad de elsker?
Luksusmarmelade.
Det er det hele.
Fa jer en sponsor. I burde ikke arbejde på en restaurant.
I vågner en dag, og det midlertidige arbejde er blevet til et fuldtidsliv.
- Han boede hos dem i... - Tre uger.
Han blev boende.
- Jeg flytter ud. - Det kan du ikke.
Min far har skrevet tilbage. Han giver mig 1000 dollars til at begynde med.
Han solgte en Cézanne og tjente kassen. Hun behøver ikke få noget at vide.
Jeg vidste det.
I får pengene til et skuespil, og så bliver I opdaget.
Og når I vinder en Oscar, ser I ind i kameraet og takker mig.
- Jeg takker Paul Kittredge. - Tak, Paul.
En hindring - vi skal mødes i Maine. Han er på besøg hos sine forældre.
Mine bedsteforældre, som jeg aldrig har mødt. Han vil fortælle dem om mig.
Kan I forestille jer, hvis en sort knægt dukker op og siger: ”Hejsa, farmor.”
Dine forældre er døde.
Han giver mig penge. Min mor kan endelig få sin skønhedssalon.
Der er et problem - hvordan kommer jeg til Maine?
Konen tjekker alle regningerne. Hvor får jeg 250 dollars fra til rejsen?
Hvor længe skal du låne dem?
Jeg er væk i en uge. Men jeg kan sende dem til jer.
- Vi kan låne dem til ham. - Hvis der sker noget...
Du er ligesom hans stedmor.
Vi har arbejdet så hårdt for at spare dem op.
Undskyld, men vi kan ikke låne dig dem.
Intet problem. Jeg forstår.
Vi mødes efter arbejde. Hvis din far elsker dig, giver han dig billetten.
Det gør han. Det løser sig.
Holdning! Ret ryggen. Synk ikke sammen. Det giver et negativt indtryk.
Pigen arbejdede, så hun kunne holde sig i live.
Hun var en af mange unge, som søgte lykken i New York,
og ender i en trædemølle og glemmer, hvorfor de kom hertil.
Det må være en fejl. Kan du tjekke kontonummeret?
Det er vores fælleskonto. Hvem lukkede den?
Jeg var rasende.
Så tog jeg hjem til min luksuslejlighed. Jeg ventede i timevis.
Hvor er pengene?
Lad mig forklare. Paul fandt selv lidt ekstra penge.
Han tog mig med på Rainbow Room.
Han ville også have inviteret dig, hvis du ikke skulle arbejde.
Vi lejede smokinger. Fedt, ikke?
- Hvordan fik vi det her bord? - Jeg nævnte et par fine bekendtskaber.
Han betaler os tilbage. Og så skal vi på Rainbow Room.
Jeg har en æske tændstikker til dig.
Så dyrt er det heller ikke. Det er pengene værd.
Vidunderlig bouquet.
- ”Bouquet”? - Vinsmagen.
Vin fra lige årstal er bedre end vin fra ulige årstal.
- Cheers. Skol. Prosit. - Skal i skibet!
Du er den fedeste.
- Vil du danse? - Elizabeth har aldrig set noget lignende.
Gid, hun var...
Hvem skal vi danse med?
Vi er fyre.
Livet er en lang indlæringsproces. Til hvad nytte er det ellers?
Så lad os vise de fjolser lidt klasse.
Sådan noget sker aldrig i Utah.
Sådan noget er sikkert heller aldrig sket der, for de bad os om at gå.
Det var så sjovt.
Rundt i parken, sir.
Vi har ingen penge.
Hvornår lærer du det? Penge er intet problem.
Jeg må forklare det med pengene til Elizabeth. Hun bliver så nervøs.
Kom nu, hold op.
Jeg tænkte på, om jeg kunne kneppe dig.
Den slags gør jeg ikke.
Det er derfor, jeg har lyst.
Og han gjorde det.
Og det var fantastisk.
Vi kom for oplevelsens skyld, ikke?
Vi kan bruge den.
Du er et fjols. Din far har ret.
Vi ville have en oplevelse. Min far har ikke ret.
- Det bliver... - Rør mig ikke.
Kom tilbage!
Se på mig.
Det var ikke noget, jeg havde planlagt. Jeg vil ikke gøre dig ondt.
Ikke dig.
Se på mig.
Jeg kunne ikke se på ham. Jeg tænkte på pengene hele natten.
På Paul og hans far. Så i morges...
Sir?
- Jeg skal besøge Kittredges. - Venter de dig?
Kittredge har en sort søn, som må bo i parken.
- Hvad har mr Kittredge? - Hans søn skylder mig penge.
Du må ringe eller skrive til dem.
”Barmhjertighed kan ikke tvinges frem.” Fuck dig, barmhjertighed!
Det er problemer med mr Kittredges negersøn. Jeg tager mig af det.
Snart troede hele bygningen, at jeg havde en søn i Central Park.
- Det er for usandsynligt. - så pinligt.
Frygteligt.
- Så pinligt er det heller ikke. - Flan elsker at blive krænket.
- Det passer ikke. - Jo, du gør.
- Flan elsker at blive vred. - Se på hans røde kinder.
Vrede klæder ham.
For vrede.
Kan vi nu komme til sagen?
Vi har en god historie. Kitty og jeg var på rulleskøjte-diskotek.
Jeg havde ikke stået på rulleskøjter i mange år.
Vi gik pjanket ud derfra. I gætter ikke, hvad vi så.
Blodet havde endnu ikke nået rendestenen.
Det sivede langsomt ud. Kroppen må have landet med et brag.
Drengen havde lige sprunget. Han kunne have ramt os.
Vi undgik ham med nogle minutter.
- Hun anmelder det. - Jeg vil se Paul død.
Rick er død. Selvfølgelig anmelder jeg det.
Det gør os ondt. Kan vi hjælpe dig?
Paul er farlig for sine omgivelser. Han kunne have dræbt os.
Han ville ikke have dræbt os. Vi har ikke set ham siden.
- Find ham. Maske har vi en sag. - Find ham?
- Hvordan? - Jeg kunne ringe til ”The Times.”
- Lad mig. Jeg har venner på ”The Times.” - Jeg vil ikke vide det.
- De offentliggør det. - Nogen læser det.
- Og melder ham. - Vi finder ham.
Seks grader.
”Hvem siger, at New Yorker’ere er hjerteløse?”
”Kloge, sofistikerede New Yorker’ere,
som Kittredges, der åbnede sit hjem for en ung mand,
opdagede, at de var blevet udnyttet af en mand, der nu er eftersøgt af politiet.”
- Så du ”The Times?” - Vi var i Squaw Valley.
Vi fremstod i et godt lys. Jeg glemte at nævne din stiftelse.
Man kunne tapetsere Empire State med alle de kopier, Fran har taget.
- Kom til middag bagefter. - Det kan vi ikke.
- Arbejde. - Auktion.
Matisse.
Ikke den bedste Matisse. Men de er forberedte på at betale over...
- Røb ikke familiehemmelighederne. - Over 12 millioner.
- Og hvor meget beholder I? - Ikke meget nu om stunder.
Det var bedre i 80’erne.
Vi må give det meste væk. Det giver os troværdighed på det nye marked.
Det er i uorden. Alt er oppe eller nede.
- Hørte I fra Poitiers søn? - Nej.
Hørte I nogensinde fra ham?
- Vi er her for at hædre din gæst. - Men alle taler om det.
Jeg hørte noget i sidste uge.
- Det er utroligt. - At FN endelig...
Hun kan ikke redde verden hver dag.
Det er min middag, og jeg befaler dig at synge.
- Det er frokost. - Hvad skete der?
Det sidste kapitel udspillede sig forleden aften.
Ouisa, må jeg?
Matisse-maleriet er mit i cirka en time
Så må det desværre væk
- Hvad har du på? - Jeg er majet ud.
Jeg må fortælle dig om et skilt, som jeg så i dag.
”Ikke testet på dyr-kosmetic.” De solgte ikke testet på dyr-kosmetik.
Det er strålende.
Er du klar over, hvor meget kaniner lider, når de tester øjenskygge?
Det ved jeg godt.
Jeg henviste til vendingen. Fjerner alle tidens spor, appelsinhud...
Jeg skal giftes.
Du skulle til Afghanistan.
Jeg skal giftes, og til Afghanistan bagefter.
Et land ad gangen. Du skal ikke giftes.
Negativ med det samme.
Jeg kender alle, du kender, og du skal ikke giftes.
Hvor kan du være så hovmodig at tro, du kender alle, jeg kender?
Medmindre du traf dem i går. Du kan ikke holde noget hemmeligt. Vent.
Ingen ringer til dig på det nummer. Mor!
Jeg så avisartiklen.
Jeg vidste ikke, han begik selvmord. Han gav mig pengene.
Vent lidt. Jeg har en på den anden linje.
Så hører du aldrig fra mig igen.
Mor, kan jeg?
Meld dig. Drengen begik selvmord. Pigen indgiver en anmeldelse.
Du stjal pengene. Gør det let for dig selv. De fanger dig.
Indse, at det er forbi. Du har talent. Du har brug for hjælp.
- Vil du hjælpe mig? - Hvad skal jeg gøre?
Lad mig bo hos jer.
- Det er umuligt. - Hvorfor?
- Min mand føler, at du forrådte ham. - Gør du?
Du er vanvittig. Du samlede den lort op på gaden. Er du selvmorderisk?
Har du aids? Er du smittet?
Nej. Det er et mirakel, men det har jeg ikke.
Føler du dig forrådt? Så skal jeg aldrig forstyrre dig igen.
- Hvor har du været? - Rejst rundt.
Er du i vanskeligheder? Mere end du allerede er?
Jeg besøgte jer kun.
Jeg kunne ikke lide den første familie. De efterlod mig derhjemme.
Jeg kunne ikke lide lægen. Han var for venlig. Han efterlod mig også alene.
Min du og din mand - vi blev sammen.
- Hvad var du ude efter? - Evigt venskab.
- Det har ingen. - Det har du.
Hvem tror du, at vi er?
Vil du fortælle mig hemmeligheder? At skindet bedrager?
I har ingen hemmeligheder. Trent Conway fortalte alt, hvad dine børn havde sagt.
Hvad fortalte vores børn om os?
Det siger jeg ikke. Det gemmer jeg til afpresning.
Måske burde jeg lægge røret på.
Jeg tog på museum. Jeg kan godt lide Toulouse-Lautrec.
Det burde du.
Jeg læste Andy Warhols dagbøger.
Jeg ser, du er blevet en æstetiker.
- Griner du af mig? - Jeg har også læst dem.
Jeg har læst ”The Agony and the Ecstasy” om Michelangelo.
Så er du foran mig.
Har du set det Sixtinske Kapel?
Jeg steg til tops i en gammel elevator og så dem rengøre det.
Har du været i toppen af det Sixtinske Kapel?
Jeg stod lige under Guds hånd, der rører ved menneskes hånd.
En af arbejderne sagde: ”Slå det. Det er kun et freskomaleri.”
Så jeg slog til Guds hånd.
Slog du til Guds hånd?
Ved du, hvad de gør det rent med? Al den moderne teknologi... Vatpinde og vand.
De fjerner årevis af sod, skidt og overmalinger.
Vatpinde og vand ændrer den vestlige kunsthistorie. Levende farver.
- Tag mig med derhen. - Tag dig med derhen?
- De tror, du myrdede nogen. - Hjælp mig lige.
Jeg ringer til politiet.
Hvem er det?
Far. Samtalen blev afbrudt...
- Jeg skal giftes. - Ring senere.
Og rejser til Afghanistan.
- Jeg kan ikke tale om det... - Jeg ødelægger mit liv.
Smider alt væk. Det er den eneste måde, jeg kan såre jer på.
- Den knægt er i røret. - Find ud af, hvor han er.
Find ud af, hvor han er.
Hvorfor kommer du ikke herhen? Hvor er du?
Så venter politiet bare på mig.
- Du må stole på os. - Hvorfor?
- Fordi vi kan lide dig. - Hvor er han?
- Hvem er det? - Flan.
Er I hjemme i aften? Jeg kunne lave en festmiddag.
Vi skal ud i aften.
Er du vanvittig? Fortæller du en svindler, at huset står tomt i aften?
- Hvorhen? - Sotheby’s.
- Og nøglen ligger under måtten. - Må jeg komme med til Sotheby’s?
- Pokkers! Kriminalbetjenten forsvandt. - Jeg skal hilse fra Paul.
- Jeg kommer. - Det går ikke.
- Hvorfor? Jeg hjalp til sidste gang. - Du hjalp os med Cézanne-maleriet.
- Virkelig? - Du imponerede Geoffrey. Hvor er du?
Jeg tænkte, at jeg kunne gøre, hvad du gør i kunstbranchen...
Tjene penge på kunst og ikke arbejde på et kontor.
Du har bare set den glamourøse side. Der findes en rædsom side...
Jeg kan lære den rædsomme side.
Du skal læse kunsthistorie, sprog og økonomi.
Det kan jeg godt. Har jeres børn lyst?
Det er ikke et fag, der går i arv fra gen...
Hvorfor taler jeg om karriere med dig?
Du satte mig i forlegenhed i min ejendom. Du er eftersøgt af politiet.
Læg ikke røret Pa. Paul, er du der? Du fik ham til at lægge røret Pa.
- Jeg er her. - Er du?
Hvem er du? Hvad hedder du rigtigt?
Hvis du lader mig bo hos jer, så fortæller jeg det.
Det var den bedste aften, jeg nogensinde har haft.
Det var hans bedste aften.
Helt ærligt. Jeg er ikke en røv, men tag ikke røven på en røv.
Slip af med ham.
Du ser godt ud. Glem ikke, det er en vigtig aften i aften.
Hvorfor?
Du lod mig være i mit es den aften.
Salinger-talen var magisk.
Afslutningstale på Groton for to år siden.
Madlavning?
Andre folks opskrifter.
Så du Donald Barthelmes dødsannonce?
Han sagde, at kollagen var 1900-tallets kunstform.
Alt tilhører nogen andre.
Ikke dine børn. Ikke dit liv.
Der fik du mig. Det er mit. Det tilhører ingen andre...
Du lyder ulykkelig.
Der er så meget, du ikke ved.
Du er så klog.
- Og så dum. - Sig aldrig, at jeg er dum.
Du er dum ikke at indse, hvad du kunne blive.
- Hvad kunne jeg blive? - så meget.
- Med din støtte. - Kunne du lide mig den aften?
Jeg har hele tiden tænkt, at du grinede af os.
Du samlede ham den fyr op for at vise os din foragt.
Jeg ville fuldende en glad aften. Gør du ikke det?
- Jeg fortæller dig, hvad jeg hedder. - Endelig.
Jeg hedder Paul Poitier-Kittredge. Det er med bindestreg.
Lyt til mig.
Du har brug for hjælp. Gå til politiet. Læg det bag dig. Du kan begynde...
- Begynde hvad? - Dit liv.
Vil du hjælpe mig?
Ja, men først skal du gå til politiet og sidde i fængsel.
Sender du bøger, billeder, band og breve?
- Besøger du mig? - Ja.
Og tager flot tøj på og tager pippet fra dem.
Jeg tager pippet fra dem. Vær forsigtig i fængslet. Brug kondom.
Jeg har ikke sex i fængslet. Jeg har kun sex, når jeg er glad.
- Gå til politiet. - Går du med?
Jeg giver dig navnet på kriminalbetjenten.
De behandler mig pænt, hvis du går med. Ellers slår de mig ihjel.
Det tror jeg ikke.
Jeg er sort.
Jeg afleverer dig med venlighed og ømhed.
Jeg erklærer mig skyldig og sidder inde et par måneder.
- Højst et par måneder. - Når jeg kommer ud, arbejder jeg for dig.
- Det taler vi om. - Jeg vil vide det nu.
- Du vil arbejde for os. - Lære faget.
- Rub og stub. - Og bo hos jer.
- Nej. - Hvorfor? Jeres børn bor ikke hjemme.
- Du bør have en lejlighed. - Hjælper du mig med at finde en?
Vi hjælper dig.
- Jeg har ingen møbler. - Vi hjælper dig.
Jeg har lavet en liste over ting, jeg kan lide. Philadelphia Chippendale.
Vi har to Philadelphia Chippendale-stole.
Jeg vil hellere have én pæn ting end et værelse fuld af bras.
Kvalitet fremfor alt.
Det skal du få. Philadelphia Chippendale.
Jeg skal bare melde mig til politiet.
Læg det bag dig.
- I aften. - Det går ikke.
I morgen. Jeg skal have drinks før auktionen.
- Japanerne? - Tyskerne.
Du er ligesom min far.
Hvilken far?
Han er ikke din far.
Og Flanders er ikke din far.
For guds skyld! Taler du i telefon? Vi skal mødes med japanerne...
Er det stadigvæk den knægt? Slip af med ham.
Læg røret på, ellers river jeg stikket ud af væggen.
Det er ikke tyskerne.
Vi kommer og henter dig. Vi afleverer dig til politiet. De behandler dig pænt.
På hjørnet af 6th Avenue og 4th Street. Vi mødes ved Waverly-biografen.
- Vi er der om en halv time. - I får en frist på et kvarter.
Vi kommer.
Vi elsker dig.
Jeg elsker dig, Ouisa Kittredge.
Tager du en lyserød skjorte med?
Vi får et vidunderligt liv.
Vi kan springe over sludren, aflevere ham til politiet og være på Sotheby’s før ni.
Selvfølgelig.
Men vi havde ikke taget højde for trafikken.
Vi lovede Paul, vi fulgte ham på politistationen.
Jeg ringede til vores nye bedste ven, kriminalbetjenten.
Lad os tage med ham. Det lovede vi, at vi ville gøre.
Jeg beder dig.
Kandinskyen er malet på begge sider.
- Du kan ikke gøre mere. - Det mente jeg heller ikke.
Den næste dag tog Ouisa på politistationen.
Jeg leder efter kriminalbetjent Marino.
- Han er blevet forflyttet. - Siden i går?
Han er blevet forflyttet.
Det er angående en anholdelse i går ved Waverly-biografen.
Vent lidt.
Stationen her foretog ingen anholdelse der.
- Jeg drømte det ikke. - Det siger jeg ikke.
- Kan du fortælle mig, hvilken station... - Vent lidt.
Navnet?
Poitier. Eller Kittredge.
- Er du familie? - Ikke just.
Betjenten sagde, jeg kunne tage med, når han skulle for retten,
så jeg kunne fortælle dem, at han var noget særligt.
Vi har ingen fortegnelser over det. En anden station må have anholdt ham.
Det lyder som om, din ven var eftersøgt for noget andet.
Såsom hvad?
Hvordan kan jeg hjælpe dig? Du ved ikke engang, hvad din ven hedder.
Seks grader.
Vi var ikke familie. Vi vidste ikke engang, hvad Paul hed.
Jeg gik til anklagemyndigheden.
Vi var ikke familie. Vi vidste ikke, hvad Paul hed.
Jeg ringede til domstolen. Vi var ikke familie. Vidste ikke, hvad Paul hed.
I dag læste jeg, at en ung mand begik selvmord i Rikers Island-fængsel.
Han bandt en skjorte om halsen og hængte sig.
Var det den lyserøde skjorte? En farveplet. Lyserød skjorte.
Var det Paul? Vi fandt aldrig ud af, hvem han var.
Jeg er sikker på, det ikke var ham.
- Jeg er enig. - Er det ikke utroligt?
Det er ikke det sidste, vi ser til ham. Han vender tilbage. Fantasien...
- Hvorfor betyder det så meget for dig? - Han ville være os.
Alt, hvad vi står for i verden.
Den stakkel ville have vores liv. Han stak sig selv med en kniv.
Han misundte os. Vi er intet at misunde.
Som aviserne skrev, vi er rare mennesker.
At være rar er ikke pointen.
Vi hoppede ikke på den. Vi troede på ham et par timer.
Han gjorde mere for os på et par timer, end hvad vores børn nogensinde har gjort.
Og han ville være dit barn.
Han sad i den park og sagde: ”Den mand er min far.”
Han er i vanskeligheder, og vi kan ikke hjælpe ham.
Hjælpe ham? Vi kunne have faet halsen skåret over.
Du var tiltrukket af ham.
Helt ærligt. Det kan du godt slå ud af hovedet med det samme.
Du var tiltrukket af hans ungdom, og chancen for at være i med i ”Cats.”
Det er rigtigt.
Stod det i ”Times-artiklen?”
Og vi gør ham til en anekdote, som vi fortæller til middagsselskaber.
Men det var en oplevelse. Jeg vil ikke gøre ham til en anekdote.
Hvordan beholder vi vores oplevelser?
Hvordan får de plads i vores liv uden at blive til en anekdote?
Uden dybde og med en slutreplik, man kan brillere med i årevis.
”Det minder mig om den bedrager.”
”Fortæl den om ham drengen.”
Og vi bliver til menneskelige jukebokse, der spytter anekdoter ud.
Men det var en oplevelse.
Hvordan beholder vi oplevelsen?
Derfor elsker jeg malerier.
Nutidens malere har de samme problemer, som Cézanne havde.
Farve. Struktur... Det er problemer.
Mit liv er farverigt, men det mangler struktur.
Hvad siger du?
Cézanne efterlod tomrum på sine lærreder.
Hvis han ikke kunne redegøre for et penselstrøg eller farven.
Så er jeg en kollage af uforklarlige penselstrøg.
Jeg er... vilkårlig. Undskyld.
- Sid ned. - Undskyld.
Hvordan er det, du opfører dig?
Hvor meget af dit liv kan du redegøre for?
Er du fuld? Er du ikke klar over, hvor vigtig hun er?
Hvorfor er du så ulykkelig?
Vi solgte Cézanne- og Matissemalerierne. I næste måned er det en Bonnard.
Du driver mig til vanvid. Hvor meget af...
... mit liv, kan jeg redegøre for? Det hele!
Jeg er en hasardspiller.
Vi er et umage par.
Kandinsky-maleriet.
Kandinskyen er malet på begge sider.
Slå til den!